Odvolací disciplinárny senát						      2 Dso 2/2015

R O Z H O D N U T I E

	Odvolací disciplinárny senát  zložený z predsedu senátu JUDr. Stanislava Libanta a sudcov JUDr. Denisy Mészárosovej, JUDr. Antónie Kandravej, JUDr. Ivana Kochanského a JUDr. Jozefa Švarca, v disciplinárnej veci vedenej proti JUDr. T. B., JUDr. Ľ. J. a V. V., 
na neverejnom zasadnutí konanom dňa 18. novembra 2015 v Bratislave,  takto

r o z h o d o l :

	Podľa § 125 zákona č. 385/2000 Z. z. o sudcoch a prísediacich a o zmene a doplnení niektorých zákonov v znení neskorších predpisov (ďalej iba zákon o sudcoch a prísediacich) disciplinárne konanie proti sudcom s prerušeným výkonom funkcie sudcu JUDr. T. B., nar., JUDr. Ľ. J., nar. a V. V., nar. pre skutok, že
	
	dňa 13. novembra 2012 ako členovia senátu Krajského súdu v T. rozhodli o sťažnosti obvineného C. T. proti uzneseniu  Okresného súdu v Galante, č. k. 2T/237/2012-789, zo dňa 13. októbra 2012 uznesením, č. k. 5Tos/166/2012, ktorým bol obvinený T. prepustený z väzby na slobodu z dôvodu, ktorý nemá oporu v Trestnom poriadku, keď napriek tomu, že členovia senátu krajského súdu pri rozhodovaní o sťažnosti obvineného T. dospeli jednoznačne k záveru, že dôvody väzby v zmysle ustanovenia § 71 ods. 1 písm. a/, písm. c/ Trestného poriadku u obvineného trvajú, senát, ktorému predsedal JUDr. J., svojvoľne rozhodol o prepustení obvineného T. na slobodu odvolávajúc sa na skutočnosť, že nebola dodržaná zákonná päťdňová lehota na predloženie spisu nadriadenému súdu podľa ustanovenia § 76 ods. 3 Trestného poriadku, a to napriek tomu, že ako sudcovia Krajského súdu v T. vedeli a mali vedieť, že lehota na predloženie spisu nadriadenému súdu, spolu so sťažnosťou proti uzneseniu o predĺžení lehoty väzby „najneskôr päť dní pred uplynutím lehoty“ 
je poriadkovou lehotou, s ktorej nedodržaním zákon nespája žiadny sankčný dôsledok a prípadné nedodržanie tejto lehoty samo osebe nemôže byť dôvodom zrušenia napadnutého uznesenia, predĺženie lehoty väzby a prepustenie obžalovaného z väzby na slobodu,

p r e r u š u j e ,

	pretože sudcovia JUDr. T. B., JUDr. Ľ. J. a V. V. majú prerušený výkon funkcie sudcu podľa § 24 ods. 4 zákona o sudcoch a prísediacich, z dôvodu odchodu do starobného dôchodku.

O d ô v o d n e n i e

	 M. dňa 25. januára 2013 podal na Disciplinárny senát návrh na začatie disciplinárneho konania proti 

1. 
JUDr. T. B., sudkyni Krajského súdu v T. a navrhol ju uznať vinnou zo spáchania závažného disciplinárneho previnenia podľa § 116 ods. 2 písm. f/ zákona č. 385/2000 Z. z. o sudcoch a prísediacich a o zmene a doplnení niektorých zákonov v znesení neskorších predpisov (ďalej iba Zákon o sudcoch a prísediacich) a uložiť jej disciplinárne opatrenie podľa § 117 ods. 5 písm. b/ zákona o sudcoch a prísediacich, a to zníženie funkčného platu o 50% 
na obdobie šiestich mesiacov. 
	Návrh bol doplnený opravou zrejmej nesprávnosti doručenou dňa 23. mája 2013 
(č. l. 16).	

2.
JUDr. Ľ. J., sudcovi Krajského súdu v T. a navrhol ho uznať vinným zo spáchania závažného disciplinárneho previnenia podľa § 116 ods. 2 písm. f/ zákona o sudcoch a prísediacich a uložiť mu disciplinárne opatrenie podľa § 117 ods. 5 písm. b/ zákona o sudcoch 
a prísediacich, a to zníženie funkčného platu o 50% na obdobie šiestich mesiacov.

3.
V. V., sudcovi Krajského súdu v T. a navrhol ho uznať vinným zo spáchania závažného disciplinárneho previnenia podľa § 116 ods. 2 písm. f/ zákona o sudcoch a prísediacich a uložiť mu disciplinárne opatrenie podľa § 117 ods. 5 písm. b/ zákona o sudcoch 
a prísediacich, a to zníženie funkčného platu o 50% na obdobie šiestich mesiacov.

	Všetky tri návrhy (4 Ds 5/2014, 1 Ds 4/2013 a 1 Ds 5/2013) na začatie disciplinárneho konania boli rozhodnutím Disciplinárneho senátu zo dňa 14. januára 2015, sp. zn. 
4 Ds 5/2014, spojené do jedného konania a následne boli vedené pod sp. zn. 4 Ds 5/2014. 

	Disciplinárny senát po vykonaní ústneho pojednávania a vyhodnotiac dokazovanie 
na ňom vykonané, vyhlásil dňa 22. mája 2015 rozhodnutie, ktorým
podľa § 129 ods. 4 zákona č. 385/2000 Z. z. o sudcoch a prísediacich a o zmene a doplnení niektorých zákonov v znení neskorších predpisov, sa disciplinárne stíhaní sudcovia JUDr. T. B., nar., sudkyňa Krajského súdu v T., JUDr. Ľ. J., nar., sudca Krajského súdu 
v T. a V. V., nar., sudca Krajského súdu v T., spod návrhu M. zo dňa 24. januára 2013, číslo 17292/2013-151 zo spáchania závažného disciplinárneho previnenia podľa § 116 ods. 2 
písm. f/ zákona č. 385/2000 Z. z. o sudcoch a prísediacich a o zmene a doplnení niektorých zákonov v neskorších predpisov, ktorého sa mali dopustiť tak, že
dňa 13. novembra 2012 ako členovia senátu Krajského súdu v T. rozhodli o sťažnosti obvineného L. T. proti uzneseniu Okresného súdu v Galante. č. k. 2T/237/2012-789, zo dňa 31. októbra 2012, uznesením, č. k. 5Tos/166/2012, ktorým bol obvinený T. prepustený z väzby na slobodu z dôvodu, ktorý nemá oporu v Trestnom poriadku, keď napriek tomu, 
že členovia senátu krajského súdu pri rozhodovaní o sťažnosti obvineného T. dospeli jednoznačne k záveru, že dôvody väzby v zmysle ust. § 71 ods. 1 písm. a/, písm. c/ Trestného poriadku u obvineného trvajú, senát, ktorému predsedal JUDr. J., svojvoľne rozhodol o prepustení obvineného T. na slobodu odvolávajúc sa na skutočnosť, že nebola dodržaná zákonná päťdňová lehota na predloženie spisu nadriadenému súdu podľa ust. § 76 ods. 3 Trestného poriadku, a to napriek tomu, že ako sudcovia Krajského súdu v T. vedeli a mali vedieť, že lehota na predloženie spisu nadriadenému súdu, spolu so sťažnosťou proti uzneseniu o predĺžení lehoty väzby „najneskôr päť dní pred uplynutím lehoty“ 
je poriadkovou lehotou, s ktorej nedodržaním zákon nespája žiadny sankčný dôsledok a prípadné nedodržanie tejto lehoty samo osebe nemôže byť dôvodom zrušenia napadnutého uznesenia, nepredĺženia lehoty väzby a prepustenie obžalovaného z väzby na slobodu, 
oslobodili, pretože im nemožno disciplinárne previnenie preukázať.
Zároveň disciplinárny senát rozhodol, že podľa § 129 ods. 5 zákona o sudcoch 
a prísediacich, navrhovateľ je povinný zaplatiť obvinenému sudcovi V. V. náhradu trov účelne vynaložených v súvislosti s disciplinárnym konaním vo výške 76,88 Eur k rukám právneho zástupcu JUDr. M. Z. do 3 dní od právoplatnosti rozhodnutia.

Proti tomuto rozhodnutiu Disciplinárneho senátu podal navrhovateľ dňa 14. júla 2015 odvolanie, v ktorom uviedol:
Pokiaľ Disciplinárny senát poukazuje na skutočnosť, že proti rozhodnutiu Krajského súdu v T. sp. zn. 5Tos/166/2012 zo dňa 13. novembra 2012 navrhovateľ nepodal mimoriadny opravný prostriedok, takéto zhodnotenie vyhodnotenie skutkového stavu je nesprávne. 
Je potrebné poukázať na ust. § 369 ods. 1 Tr. por., v zmysle ktorého dovolanie z dôvodov uvedených v § 371 podá M.  len na podnet. V danom prípade nebol m. doručený takýto podnet, preto navrhovateľ nemohol podať dovolanie.
Pokiaľ Disciplinárny senát uvádza, že v danej veci ide o rozdielny názor navrhovateľa a disciplinárne stíhaných sudcov na postup súdu vo vzťahu k výkladu ust. § 76 ods. 3 Tr. por., taktiež toto zhodnotenie Disciplinárneho senátu považujeme za nesprávne. 
Disciplinárny senát sa nedostatočne zaoberal argumentáciou navrhovateľa, ktorou odôvodňoval svojvoľnosť rozhodnutia disciplinárne stíhaných sudcov. Zo znenia ust. § 76 
ods. 3 Tr. por. jednoznačne vyplýva, že nadriadený súd rozhodne do uplynutia lehoty, ktorá 
sa má predĺžiť, inak predseda senátu nadriadeného súdu prepustí obvineného z väzby 
na slobodu písomným príkazom. V danom prípade je zrejmé, že došlo k svojvoľnému rozhodnutiu senátu, ktoré je v rozpore s právom, a týmto rozhodnutím bola spôsobená škoda alebo iný obzvlášť závažný následok. Senát Krajského súdu v T. rozhodol o prepustení obvineného C. T. z väzby na slobodu dňa 13. novembra 2012, pričom uznesením  Okresného súdu Galanta sp. zn. 1Tp/12/2012 a sp. zn. 1Tp/13/2012 zo dňa 21. septembra 2012 v spojení s uznesením Krajského súdu v T. sp. zn. 5Tpo/38/2012 zo dňa 25. septembra 2012 bola predĺžená lehota trvania väzby u obvineného S. a T. v prípravnom konaní do 13. novembra 2012. Z uvedeného jednoznačne vyplýva, že nadriadený súd rozhodol do uplynutia lehoty, teda rozhodol dňa 13. novembra 2012, preto rozhodnutie o prepustení obvineného T. z väzby bolo rozhodnutím svojvoľným a v rozpore s právom.
Je síce pravdou, že spis z Okresného súdu Galanta nebol predložený nadriadenému súdu najneskôr päť pracovných dní pred uplynutím lehoty väzby, avšak táto lehota je lehotou poriadkovou a jej prípadne nedodržanie (napríklad predloženie spisu štyri dni pred uplynutím lehoty) nemá za následok povinnosť predsedu senátu nadriadeného súdu prepustiť obvineného z väzby na slobodu.  Odvolací senát vo svojom rozhodnutí zo dňa 
13. novembra 2012 skúmal dôvody trvania väzby i u obvineného T., pričom sám konštatoval, že u neho jestvujú naďalej dôvody väzby v zmysle § 71 ods. 1 písm. a/, písm. c/ Tr. por. Preto jeho následné prepustenie z väzby len z dôvodu nedodržania päťdňovej lehoty na predloženie spisu nadriadenému súdu musím považovať len za rozhodnutie svojvoľné, ktoré je v rozpore s právom.
Poukazujem i na Nález Ústavného súdu SR č. II. ÚS 3/08-17 zo dňa 10. januára 2008...
V danom (vo veci spomínanom)  prípade,  senát rozhodol do uplynutia lehoty väzby, pričom skončenie príslušnej lehoty trvania väzby možno považovať  uplynutie 24 hodiny posledného dňa, do ktorého bola lehota trvania väzby predĺžená (Nález Ústavného súdu SR 
č. I.429/08 zo dňa 10. decembra 2008). Lehota väzby u obvineného T. by uplynula 
až 24. hodinou dňa 13. novembra 2012. 
Pokiaľ odvolací senát Krajského súdu v T. rozhodol v posledný deň lehoty trvania predĺženej väzby, nemal a ani nemohol prepustiť obvineného T. z väzby na slobodu. Vydaním takéhoto rozhodnutia, ktoré nemá oporu v Trestnom poriadku sa dostal na slobodu obvinený u ktorého hrozí, že bude pokračovať v trestnej činnosti, resp. bude alebo sa bude skrývať, 
aby sa vyhol trestnému stíhaniu alebo trestu. Aj v súčasnosti je obvinený C. T. vo výkone väzby (z pohľadu  podaného odvolania). 
Na základe uvedeného navrhujem, aby odvolací Disciplinárny senát v zmysle ust. 
§ 131 ods. 4 zákona o sudcoch a prísediacich a ust. § 321 ods. 1 písm. a/ a b/ Trestného poriadku per analogiam, rozhodnutie Disciplinárneho senátu zo dňa 22. mája 2015 
sp. zn. 4 Ds 5/2014 zrušil a vrátil vec súdu prvého stupňa, aby ju v potrebnom rozsahu znovu prejednal a rozhodol. 

Dňa 4. augusta 2015 bola vec predložená odvolaciemu Disciplinárnemu senátu a následne členka Odvolacieho disciplinárneho senátu JUDr. Tatiana Buchvaldová oznámila svoju zaujatosť, na podklade ktorého bola rozhodnutím Odvolacieho disciplinárneho senátu zo dňa 9. októbra 2015, sp. zn. 1 Dn-V 1/2015, podľa § 31 ods. 1 Tr. por. s poukazom na ust. § 150 ods. 2 zákona o sudcoch a prísediacich vylúčená z vykonávania úkonov disciplinárneho konania vo veci Odvolacieho disciplinárneho senátu, sp. zn. 2 Dso 2/2015. 

A po prejednaní veci dňa 18. novembra 2015 Odvolací disciplinárny senát 
na neverejnom zasadnutí rozhodol.

Predom je potrebné uviesť, že neušlo pozornosti Odvolacieho disciplinárneho senátu, že skutok citovaný v napadnutom rozhodnutí neakceptuje navrhovateľovu opravu zrejmej nesprávnosti v návrhu na začatie disciplinárneho konania (viď č. l. 16) v mene obvineného, ktorým nebol L. T., ale C. T.

Prioritne pri preskúmavaní napadnutého rozhodnutia Odvolací disciplinárny senát zisťoval, či nedošlo k zmene statusu účastníkov disciplinárneho konania.

Z obsahu disciplinárneho spisu totiž zistil, že Minister spravodlivosti Slovenskej republiky disciplinárne stíhaným sudcom v zmysle § 24 ods. 4 Zákona o sudcoch 
a prísediacich prerušil výkon funkcie sudcu z titulu odchodu do dôchodku (č. l. 33), a to 
V. V. od 1. júla 2014, 
JUDr. Ľ. J. od 19. januára 2015 a 
JUDr. T. B. od 1. februára 2015.

Z pohľadu dátumu rozhodnutia prvostupňového disciplinárneho senátu, sudcovia 
V. V., JUDr. Ľ. J. a JUDr. T. B. mali prerušený výkon funkcie už pred dňom (22. mája 2015) napadnutého rozhodnutia.

Podľa § 25 ods. 2 zákona o sudcoch a prísediacich sa výkon funkcie sudcu začína dňom zloženia sľubu a skončí sa v deň zániku funkcie sudcu alebo v deň prerušenia výkonu funkcie sudcu, ak tento zákon neustanovuje inak. 

Prerušenie výkonu funkcie sudcu z dôvodu jeho odchodu do starobného dôchodku 
sa teda neposudzuje ako výkon funkcie sudcu. 

Podľa § 62 písm. m/ zákona o sudcoch a prísediacich sa ako výkon funkcie sudcu posudzuje čas prerušenia výkonu funkcie sudcu iba z dôvodov uvedených v § 24 ods. 1 
písm. b/ a písm. c/ a odseku 3 zákona o sudcoch a prísediacich. 

U všetkých, v tejto veci disciplinárne stíhaných sudcov, však ani jeden z takýchto prípadov nenastal.

Odvolací disciplinárny senát zastáva názor, že za súčasného znenia zákona o sudcoch a prísediacich voči sudcom s prerušeným výkonom funkcie nemožno pokračovať 
v disciplinárnom konaní a nemožno proti nim ani disciplinárny návrh podávať. 

Ak takýto návrh je podaný na Disciplinárny senát (a prerušenie výkonu funkcie sudcu stále trvá), je povinný disciplinárne konanie prerušiť a k jeho pokračovaniu môže dôjsť 
až potom, ako je výkon funkcie sudcovi opäť obnovený.

V dôsledku toho právneho záveru malo dôjsť k prerušeniu disciplinárneho konania voči jednotlivým sudcom ihneď potom, ako sa o týchto skutočnostiach Disciplinárny senát dozvedel.
	
V súlade s týmto stanoviskom je i záver ústavného súdu vyslovený v dôvodoch Nálezu PL. ÚS 10/05: „Práve inštitút prerušenia výkonu funkcie sudcu slúži na to, aby bola zabezpečená oddelenosť výkonu funkcie v jednotlivých zložkách štátnej moci. To znamená, že ak bude mať sudca prerušený výkon funkcie, nemožno ho považovať za predstaviteľa súdnej moci(pretože v danom čase túto funkciu nevykonáva)“.

Odvolací disciplinárny senát v tejto súvislosti poukazuje aj na predchádzajúce rozhodnutie Disciplinárneho senátu, sp. zn. 5 Ds 4/2014 zo dňa 5. mája 2015, v ktorom bolo o disciplinárnom návrhu M. rozhodnuté v podstate rovnako s odôvodnením, že 
„dobu prerušenia výkonu funkcie sudcu z dôvodu odchodu sudcu do starobného dôchodku nemožno považovať ako výkon funkcie sudcu, preto nemôže disciplinárny senát počas prerušenia výkonu funkcie sudcu pokračovať v disciplinárnom konaní, zisťovať disciplinárnu zodpovednosť sudcu a prípadne mu uložiť disciplinárne opatrenia“.

Z dôvodu nenapadnutia tohto rozhodnutia odvolaním, teda ani navrhujúcim M., sa citované rozhodnutie stalo právoplatným 1. júla 2015. 

Ustanovenie § 125 zákona o sudcoch a prísediacich konštituuje možnosti prerušenia disciplinárneho konania s odvolaním sa na možnosť alebo priebeh trestného konania. 

Odvolací disciplinárny senát opierajúc sa o vyššie konštatované právne závery 
a za stavu, že všetci traja disciplinárne stíhaní sudcovia s prerušeným výkonom funkcie 
sú v súčasnosti mimo reálneho rozhodovania a zároveň sú na starobnom dôchodku, nie je možné s účinným dosahom rozhodovať o ich disciplinárnej zodpovednosti, pri ktorom rozhodovaní je potrebné vziať do úvahy i fakt, že im môžu byť uložené disciplinárne opatrenia, okrem iných i také, ktoré navrhuje navrhovateľ.  

Preto odvolací disciplinárny senát využijúc ust. § 125 zákona o sudcoch a prísediacich s poukazom na posudzovanie disciplinárnej zodpovednosti a disciplinárneho konania v zmysle Trestného zákona, resp. Trestného poriadku, s poukazom na ustanovenie § 150 
ods. 2 zákona o sudcoch a prísediacich rozhodol tak ako je to uvedené vo výroku tohto rozhodnutia s tým, že pokračovať v disciplinárnom konaní a rozhodovaní o merite veci bude možné iba za predpokladu obnovenia výkonu funkcie niektorého z disciplinárne stíhaných sudcov.
P o u č e n i e :   Proti tomuto rozhodnutiu nie je odvolanie prípustné. 

V Bratislave 18. novembra 2015 

JUDr. Stanislav   L i b a n t ,   v. r.
predseda Odvolacieho disciplinárneho senátu

Za správnosť vyhotovenia: Dagmar Malinková